Samostan sv. Stjepana pod borovima
Samostan sv. Stjepana pod borovima (de pinis), nekadašnji benediktinski samostan koji se u prošlosti nalazio izvan grada Splita, na poluotoku Sustipan. Izgrađen je nad ostacima rimske ranokršćanske bazilike. Iako izvan gradskih bedema, pripadao je gradu Splitu, a njegovi su redovnici i opati uživali osobit ugled i veliko poštovanje u gradu.[1]
Povijest
Samostan sv. Stjepana Prvomučenika (poznatiji kao samostan sv. Stjepana "pod borovima") spominje se prvi put u izvorima oko 1020. godine, no iz isprave se iščitava da je samostan postojao i u ranijim vremenima.
Ugledni Splićani su često darivali samostan i povlačili se u njega iz svjetovnog života. Oko 1060. godine postao je Črne, sin bivšeg splitskog priora Prestancija, redovnik tog samostana. U to vrijeme opat je bio sin priora Crnog, Dabro.
Godine 1069. darovao je hrvatski kralj Petar Krešimir IV. († 1074.), na zamolbu splitskog nadbiskupa Lovre († 1099.) i opata Gisilberta, samostanu sv. Stjepana mjesto za mlin blizu crkve sv. Petra na solinskom teritoriju.[2]
Hrvatski vojvoda (dux) Stjepan († 1090./91.), nećak hrvatskog kralja Petra Krešimira IV., odrekao se prava na hrvatsko prijestolje u korist bana Zvonimira († 1089.) i povukao se 1078. godine u samostan sv. Stjepana na Sustipanu. Nakon smrti kralja Zvonimira, Stjepan je ipak stupio na hrvatsko prijestolje i tada je darovao samostanu kraljevski teritorij u Raduni.[3]
Od 14. stoljeća samostan je povremeno davan na uživanje (komendu) pojedinim klericima. Godine 1445. dao je papa opatiju splitskom nadbiskupu Lovri koji je popravio samostan i samostansku kuću uz crkvu sv. Mihovila na splitskoj obali. Međutim, u to vrijeme u samostan u nije više bilo redovnika i otada je samostan služio kao komenda. Ti komendatori imali su ponekad i naslov opata sv. Stjepana. Zadnji je bio neki svećenik Bonerio koji je umro 1700. godine i tada je cjelokupnu imovinu samostana preuzelo novo nadbiskupsko sjemenište.[4]
Godine 1832. ustupilo je sjemenište samostan i poluotočić splitskoj općini, koja je samostan i crkvu porušila i izgradila gradsko groblje.
Bilješke
Literatura
- Novak, Grga, Povijest Splita I., Čakavski sabor, Split, 1978.
- p
- r
- u
Ćokovac (o.Pašman) • Krk • Zadar • Šibenik, sv. Luce • Šibenik, kod sv. Spasa • Split, sv. Marije • Split, sv. Arnira • Rab • Hvar | |||||||||||||||||
Jastrebarsko | |||||||||||||||||
Dehonijanci | Zagreb (Trnovčica) | ||||||||||||||||
Bol (o.Brač) • Čiovo • Dubrovnik • o.Korčula • Gruž • Rijeka • Split • Stari Grad (o.Hvar) • Šibenik • Trogir • Zagreb (Borongaj • Pešćenica) | |||||||||||||||||
| |||||||||||||||||
Krk • Split • Zagreb (Remete) | |||||||||||||||||
Montfortanci | Zagreb (Blato) | ||||||||||||||||
Pavlini | Lepoglava • Kamensko • Svetice (kod Ozlja) • Sv. Petar u Šumi • Križevci (sv. Ana) • Križevci (u utvrdi) • Mikleuška • Plitvička jezera • Hrvatska Dubica • Bjelovar • Novi Vinodolski • Sveta Jelena kod Čakovca (srušen) • Zagreb (Remete-nekad su upravljali) • Petrova gora (vrh Veliki Petrovac) • Vinjerac (s crkvom sv. Marka) • Zmajevac • Galevac • Podgarić (Bela Crkva) |