George Chapman (Ripper-mistenkt)
George Chapman | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 14. des. 1865[1]![]() Polen | ||
Død | 7. apr. 1903[1]![]() Wandsworthfengselet hengning | ||
Beskjeftigelse | Seriemorder ![]() | ||
Nasjonalitet | Det russiske keiserdømmet Det forente kongerike Storbritannia og Irland | ||
Dømt for | Mord | ||
Dom | Dødsstraff | ||
George Chapman på Commons |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/George_chapman_illo.jpg/250px-George_chapman_illo.jpg)
George Chapman (14. desember 1865 – 7. april 1903) var en polsk seriemorder kjent som Borouh Poisoner. Han ble født Seweryn Antonowicz Kłosowski i Kongress-Polen, og flyttet som voksen til England, hvor han begikk forbrytelsene. Han ble dømt og henrettet etter forgiftning av tre kvinner, men huskes i dag først og fremst fordi han ble mistenkt som den beryktede seriemorder Jack the Ripper.
Tidlig liv
Chapman ble født i landsbyen Nagórna, (nå en del av Koło), i guvernementet Warszawa av Kongress-Polen.[2] i henhold til en dåpsattest som ble funnet i hans personlige effekter etter at han ble arrestert var han lærling i en alder av 14 år hos en ledende kirurg, Moshko (Mosze) Rappaport, i Zwoleń, som han assisterte, som for eksempel ved bruk av igler under årelating.[2] Han tok deretter et kurs i praktisk kirurgi i Warszawa, i Praga Hospital.[2] Dette kurset var veldig kort, fra oktober 1885 til januar 1886 (attestert av et annet sertifikatet som ble funnet blant hans eiendeler), men han fortsatte å arbeide som sykepleier, eller legens assistent i Warszawa til desember 1886.[2] Han forlot senere Polen for London, men da han ankom til London, (om han var der er aldri blitt pålitelig konstatert). Vitnemål i rettssaken synes å tyde på at han reiste til London i 1888.[3] Under sitt opphold i East End giftet seg med en ung polsk jente, Lucie Badewski i 1889 og fikk to barn[4] og kort tid etterpå konfrontert av hans opprinnelige polske kone.[3]
Forbrytelser og henrettelse
Chapman hadde minst fire elskerinner som gikk som hans koner. Tre ble forgiftet.[5] De var Maria Isabella Spink (1858 - 25. desember 1897),[6] Bessie Taylor (døde 14. februar 1901)[6] og Maud Marsh (døde 22. oktober 1902).[7] Han ga dem alle en sammensatte kaliumblanding som han kjøpte fra en kjemiker i Hastings, Sussex.[8] Dette innholdt et metallisk element antimon. Feil bruk fører til en smertefull død med symptomer som ligner arsen|arsenikkforgiftning.[8]
Hans motiver for disse drapene er uklart. I ett tilfelle, etterflot hans offer ham en arv på 500 pund, men fra de to andre fikk han ingenting.[9]
Mistanker omliggende Marshs død førte til politietterforskning. Det ble funnet at hun hadde blitt forgiftet, og i likhet med de to andre kvinner, ble gravd opp.[7]
En tiltale for drap kunne den gang bare omfatte ett tilfelle og Chapman ble derfor. bare tiltalt for drapet på Maud Marsh. Han ble tiltalt av Archibald Bodkin og advokat-general Edward Carson, dømt 19. mars 1903 og hengt i Wandsworth Prison 7. april 1903.[7] Straks etter hans død giftet enken Lucie Kłosowski seg med Frank Szymanski i april 1903.[10]
Jack the Ripper-mistenkt
![George Champman](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2d/Klosowski.jpg/100px-Klosowski.jpg)
En av etterforskerne i Scotland Yard, Fredrik Abberline sa til George Godley,[11] politimannen som arresterte Kłosowski: «Du fikk tatt Jack the Ripper til sist!».[12] I 1903 i to intervjuer med Pall Mall Gazette hadde sagt han mistenkte Abberline og henviste til Kłosowski.[13] Abberline trodde Chapman var Jack the Ripper fordi under «Jack the Ripper»-saken hadde han intervjuet Chapmans første «kone» Lucie Badewski som nå var kommet til England, og hun hadde fortalt ham at hennes mann brukte ofte å gå ut om natten timevis på slutten av natten.[3]
Spekulasjon i tidens aviser og bøker førte til Chapman, som i likhet med den andre seriemorder, Thomas Neill Cream, ble en av mange mistenkte for de beryktede Jack the Ripper drap i 1888. Så langt var Chapman ikke mistenkt da drapene ble begått. Chapman var et senere etternavn han hsdde lånt i 1895 fra en av hans hustruer som han ikke forgiftet — (Sarah) Annie Chapman (ikke den samme Jack the Ripper offer med samme navn).[14]
Nyere forfattere er uenige i om hvorvidt Chapman bør anses som en sannsynlig Ripper-mistenkt. Philip Sugden anser Chapman som den mest sannsynlige kandidat blant kjente Ripper mistenkte, men at saken mot ham er langt fra bevist.[15] Men John Eddleston vurderte Chapman bare som nr. 2 (lite sannsynlig) på sin 0 til 5 skala over Ripper mistenkte.[16] Paul Begg som arbeidet med Chapman en kort tid, anså tydeligvis ikke ham som en alvorlig mistankt.[17]
Saken mot Chapman hviler hovedsakelig på at han utvilsomt var en voldelig mann med en Kvinnefiendtlig oppførsel. Han var kjent for å slå sine koner og var tilbøyelig til voldelig oppførsel. Mens han bodde i USA, hadde Chapman angivelig tvunget sin hustru Lucy Klosowska ned på sengen og forsøk å kvele henne, han ble bare stoppet av en kunde som kom inn i butikken. Da han dro, ble det sagt at hun hadde funnet en kniv under puta. Han hadde angivelig sagt senere at han hadde planlagt å skjære hode av henne, og pekte ut stedet der han ville ha begravd henne og fortalte hva han ville ha sagt til sine naboer.[18]
Chapman hadde kommet til Whitechapel omtrent på den tiden det første drapet fant sted.[19] Hans beskrivelse matchet med mannen sett sammen med Mary Jane Kelly (det femte offer for de «kanoniske fem») og drapene stoppet da han reiste til USA.[3] Det har også vært foreslått at han gjennomførte et drap i Ripper-stil i New York City, mordet på Carrie Brown,[15] men nyere forskning tyder på at ikke det. Han ikke kom til USA før etter dette drapet.[20]
Det er imidlertid mangel på harde bevis som knytter Chapman til Ripper-drapene. Det viktigste argumentet mot å behandle ham som en seriøs Ripper-mistenkt er at det ville være uvanlig for en seriemorder å endre sin metode (modus operandi) fra å drepe ved forgifting til å drepe og lemleste,[17] selv om noen har kastet tvil på om dette er så uvanlig som det sies.[21] Det er også noe tvil om han kunne snakke engelsk på den tiden, noe Ripper gjorde og om han som ny innvandrer han ville ha hatt et intimt kjennskap til Whitechapel-distriktet som det synes at Ripper hadde.[3][16] Ripper ser ut til å ha valgte ofre som tidligere var ukjente for ham, mens Chapman drepte bekjente, og selv om Chapman bodde i Whitechapel var det ikke spesielt nær åstedene.[16]
Chapmans historie ble dramatisert to ganger av TV-selskapet Towers of London. Først i 1949 Secrets of Scotland Yard som George Chapman. Poisoner, Publican and Lady Killer, og deretter igjen i 1951 i en episode av The Black Museum's The Straight Razor. Begge konkluderte med at Chapman lite sannsynlig var Jack the Ripper.
Se også
Referanser
- ^ a b Find a Grave, oppført som George Chapman, Find a Grave-ID 10704320, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b c d Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p.441
- ^ a b c d e Peter De Loriol (2010). Murder and Crime in London. History Press Limited. s. 61, 62. ISBN 978-0-7524-5657-7.
- ^ Severin Antoniovich Klosowski
- ^ Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper» p. 458
- ^ a b Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p.445
- ^ a b c Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p.447
- ^ a b Philip Sugden, "The Complete History of Jack the Ripper, p.444
- ^ Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p.462
- ^ Marriage of Frank Szymanski and Lucie Kłosowski in the England & Wales, Free BMD Marriage Index, 1837–1915
- ^ http://www.casebook.org/police_officials/po-god.html
- ^ Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p. 439
- ^ Philip Sugden, «The Complete history of Jack the Ripper», pp.440—441.
- ^ Philip Sugden, "The Complete History of Jack the Ripper, p.443
- ^ a b Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», p.465
- ^ a b c Eddleston, John J Jack the Ripper: An Encyclopedia
- ^ a b Begg, Paul Jack the Ripper: The Facts
- ^ Philip Sugden, «The Complete History of Jack the Ripper», pp. 449-50
- ^ Peter De Loriol (2010). Murder and Crime in London. History Press Limited. s. 61, 62. ISBN 978-0-7524-5657-7.
- ^ Vanderlinden, Wolf, «The New York Affair - Part 3» Ripper Notes #19 (July 2004) ISBN 0-9759129-0-9
- ^ John Douglas, «American Journal of Forensic Medicine and Pathology», p.169