Xabier Arzalluz Antia
![]() ![]() | |
Nom original | (es) Xabier Arzalluz ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 24 agost 1932 ![]() Azkoitia (Guipúscoa) ![]() |
Mort | 28 febrer 2019 ![]() Bilbao (Biscaia) ![]() |
President del Partit Nacionalista Basc | |
18 gener 1987 – 18 gener 2004 ← Jesus Insausti Urkirizar – Josu Jon Imaz → | |
President del Partit Nacionalista Basc | |
18 gener 1980 – 16 maig 1984 ← Carlos Garaikoetxea Urriza – Román Sudupe Olaizola → | |
![]() | |
15 març 1979 – 1r febrer 1980 – Gerardo Bujanda Sarasola → Legislatura: primera legislatura espanyola Circumscripció electoral: Guipúscoa Electe a: eleccions generals espanyoles de 1979 | |
![]() | |
Representa: Espanya 23 gener 1978 – 25 abril 1980 | |
![]() | |
7 juliol 1977 – 2 gener 1979 Legislatura: legislatura constituent d'Espanya Circumscripció electoral: Guipúscoa Electe a: eleccions generals espanyoles de 1977 ![]() | |
Dades personals | |
Religió | Catolicisme ![]() |
Formació | Universitat de Saragossa ![]() |
Activitat | |
Lloc de treball | Madrid ![]() |
Ocupació | polític, advocat ![]() |
Ocupador | Universitat de Deusto ![]() |
Partit | Partit Nacionalista Basc ![]() |
Membre de | |
Orde religiós | Companyia de Jesús ![]() |
Fills | Miren Arzalluz ![]() |
Xabier Arzalluz Antia (Azkoitia, Guipúscoa, 24 d'agost de 1932 - Bilbao, 28 de febrer de 2019)[1] fou un advocat i polític basc.[2] A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou diputat i president del Partit Nacionalista Basc entre 1980 i 2004.
Formació
Nascut en el si d'una família carlina, molt influenciada per l'esperit "jansenista" de la seva mare i, com la resta dels seus germans, va iniciar estudis eclesiàstics sent ordenat jesuïta, vocació que posteriorment va abandonar. Es va llicenciar en Dret i en Filosofia i Lletres en la Universitat de Salamanca. Especialista en Dret polític, va renunciar al seu desig de ser catedràtic per a dedicar-se a la política, afiliant-se al PNB, compaginant inicialment les seves activitats polítiques clandestines amb el seu despatx d'advocats. La seva activitat va començar en els temps més difícils per al PNB, l'estructura interna del qual es trobava molt afeblida en aquests moments, juntament amb dirigents històrics del PNB com Juan Ajuriaguerra, van conduir el PNB cap a la transició, ocupant Arzalluz càrrecs polítics destacats després de l'arribada de la democràcia.[3]
Diputat
Va ser diputat per Guipúscoa en el Congrés dels Diputats durant la Legislatura Constituent d'Espanya (1977-1979), període en el qual va participar en els plens que van resultar decisius per a la construcció d'una Espanya democràtica, destacant per la seva oratòria. El PNB, que formava en aquells dies part del grup mixt, va ser exclòs de la ponència que va redactar la constitució, encara que com relata el mateix Arzalluz, eren informats per Miquel Roca i Junyent de les converses que en aquest context es produïen. Si bé va resultar novament escollit com a diputat, va renunciar a la seva acta per a dedicar-se completament a la direcció del Partit.
President del PNB
Va assumir la direcció del PNB, sota la qual, i a conseqüència de l'aprovació de l'Estatut de Guernica el 1979, el partit va formar el Govern Basc. Des de 1980, el PNB presideix el Govern Basc, havent estat penebistes els tres lehendakaris escollits fins a la data, encara que després de l'escissió del PNB el 1986 van perdre les eleccions basques enfront del PSE-PSOE. Centrada la labor del PNB en el ple desenvolupament estatutari, en l'administració de les noves competències autonòmiques i de la seva ampliació, va donar suport en la política espanyola al govern socialista de Felipe González, com al govern popular de José María Aznar, donant suport la seva investidura de 1996 a pesar de la vehemència de les seves declaracions. D'aquests acords va aconseguir importants transferències de competències i una notable millora del Concert Econòmic, que és el qual regula la relació tributària entre els governs central i basc.
En aconseguir Aznar ser reelegit per majoria absoluta després de les eleccions de l'any 2000, el Partit Popular no va necessitar el suport dels partits nacionalistes, pel que es van trencar els acords de col·laboració i es va donar pas a una nova fase en el mandat d'Arzalluz, centrant-se en la construcció d'una unitat d'acció nacionalista a favor de l'autodeterminació del País Basc. El 2004, en una disputada elecció interna, el va succeir en la presidència del PNB Josu Jon Imaz, considerat de l'ala moderada del partit, enfront de Joseba Egibar, que era el candidat defensat per Arzalluz.
Referències
- ↑ Diari, Catalunya. «Mor Xabier Arzalluz, històric president del PNV». [Consulta: 28 febrer 2019].
- ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 648. ISBN 84-930048-0-4.
- ↑ Ormazabal, Mikel «Muere Xabier Arzalluz, histórico dirigente del PNV» (en castellà). El País [Madrid], 28-02-2019. ISSN: 1134-6582.
Bibliografia
En altres projectes de Wikimedia: | |
![]() | Commons (Galeria) ![]() |
![]() | Commons (Categoria) ![]() |
![]() | Viquidites |
- Biografia autoritzada: "Arzallus: Así fue" de Javier Ortiz, Editorial FOCA, 624 páginas, 2005, ISBN 978-84-95440-43-3
- Biografia no autoritzada "Arzalluz: La dictadura del miedo" de José Diaz Herrera e Isabel Durán, Madrid, Planeta, 2001. 616 pàgines.
Enllaços externs
- Fitxa de Arzálluz Antía, Xabier al Congrés dels Diputats.
- Xabier Arzalluz a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi